"THE SHADOW DANCER"
Ste me hoteli videti, gospod?
Ste brali "The Times" danes?
AVC Press napoveduje pogodbo z Evan Guttingom.
Gutting je rekel, da je opravil s pisanjem.
Ja.
Ni napisal knjige že deset let.
Odlična poteza. Glede na njegov sloves, bo prodajna uspešnica.
Ja.
Kaj si mislite o Weldon Parishu?
Parish je osebno eden mojih najljubših.
Nameravate podpisati z njim? Saj ni napisal ničesar v 20 letih.
Dodaten razlog. Kaj veste o njem?
Weldon Parish. ZDA je zapustil sredi 80-tih,
se preselil v majhno italijansko vas
in se po ženini smrti enostavno odrekel pisanju.
Popolnoma se je zaprl. Še intervjujev ne daje.
Če bi podpisali z Weldon Parishom,
bi vzbudili pozornost založniškega sveta.
Hočem, da greš v Italijo in govoriš z njim.
G. Benton, z vsem spoštovanjem, in verjemite mi,
nihče ne bi raje videl roman Weldon Parisha, kot jaz,
le nemogoče je.
Že drugi so poskusili. Človeka enostavno ne zanima več pisanje.
Toda, pričakujem, da mu boš vzbudil zanimanje.
Prijetno pot. Na svidenje, Jeremy.
Zdravo.
Vse sobe v hiši imajo zasebno kopalnico.
Govorite angleško? -Zveni kot angleščina?
Ja. -No, vidiš.
Počakajte, imam nekaj prtljage...
Oprostite, še nekaj prtljage imam v avtomobilu.
Hvala.
Se hecaš? Jaz sem nosil torbe!
Jaz sem pa odprl vrata.
Vrata si odprl.
Je soba v redu? -Ja, soba je v redu, toda...
V sosednji sobi je par, ki...
Se mečka.
Ja.
Prideta, ko lahko, da imata malo zasebnosti.
Kakorkoli,
pravzaprav sem v mestu, ker iščem Weldon Parisha.
Ga mogoče poznate?
Ne.
Mogoče veste, kje živi?
Ne.
Ne? Res?
Tukaj je dvajset let, pa ga ne poznate
in pojma nimate, kje živi.
Tako je.
Seveda.
Weldon Parish?
Oprostite, veste mogoče, kje bi našel Weldon Parisha?
Weldon Parish?
Weldon Parish
Dobro.
Pozdravljeni, g. Parish, moje ime je Jeremy Taylor.
Zdravo, g. Parish...
Zdravo, g. Parish, ime mi je Jeremy Taylor.
Iz Pearce Learner založbe...
Hej, Weldon, jaz sem Jeremy. -Ni ga tu.
Pomislila sem, da vam povem, da ne zapravljate časa
z govorjenjem vratom.
Ste novinar?
Jaz? Ne, zakaj?
Ker oče sovraži novinarje.
Pravi, da so najnižja oblika človeških bitij.
Jeremy Taylor sem, urednik pri Pearce Learner založbi.
To je še huje. Pravi, da se uredniki še šteti ne morejo med človeška bitja.
Saj ne more škoditi, če govorim z njim, kajne?
Ne, zelo lahko škodi. Zadnjega, ki je bil tu, je lovil do reke s sekiro.
Prav.
Tvegal bom, če vas ne moti.
Prav. Zadaj je, v silosu.
Oprostite, nisem ujel vašega imena.
Isabella.
G. Parish?
Ime mi je Jeremy Taylor, iz Pearce Learner založbe.
Reči moram, da je to zame velika čast, gospod.
Kaj?
Ja, vem, da je tu. Govori z mano.
Ne vidiš, da govori z mano?
S kom se pa pogovarjate?
S kraljem škratov. Enim in edinim.
Špagete imamo za kosilo. Imate radi špagete?
Jaz jih imam rad z rozinami.
Saj ste Weldon Parish?
Pisatelj.
Pravijo, da sem.
A ti si iskal nekoga drugega.
Ja, mislim, da sem.
Prav, dobro.
Počakaj trenutek.
Ste ga našli?
Ja, našel sem ga.
Kaj se mu je zgodilo?
Nihče zagotovo ne ve. Um se mu je kar pomračil.
Zato ga vsi ščitite?
Ja.
Kakšna škoda.
Zjutraj se bom odjavil, če vam je prav?
Seveda.
Pravkar je bil tu.
Ne, misli, da si čisto nor, Weldon.
Jutri odhaja, prav? Adijo.
To je bil precej dovršen način, da se me znebite, se vam ne zdi?
Očitno ne dovolj dovršen.
G. Parish, od daleč sem prišel, da bi vas videl.
Nisem vas prosil.
Se vidiva.
Veste, kaj pomeni "odidite"?
Prosim vas samo za dve minuti vašega časa.
Ne misliš oditi, kajne?
Opravičujem se, da sem vztrajen, toda nihče nikamor ne pride,
če sprejeme "ne" za odgovor, kajne?
Prav. Povej svojo ponudbo.
Kot sem že rekel, iz Pearce Learner založbe sem.
Kjer smo ponosni, da lahko delamo s kreativnimi posamezniki.
Trudimo se spraviti pisateljevo vizijo na papir.
Ker sem tudi sam pisatelj, vem, kako je to pomembno.
Kaj pa pišete?
Pravzaprav še delam na svojem prvem romanu.
Ne domišljam si, da je dober, toda...
Vedno sem sanjal, da bom pisatelj.
Če si pisatelj, misliš, da me lahko razumeš?
No, ja. -No, ne moreš.
Pravzaprav, g. Parish, mislim, da...
Poslušaj. Dal si ponudbo, in ne zanima me.
Ampak, nisem še končal. -Seveda si.
To je Bruno.
Bruno sovraži tujce bolj kot jaz.
Zdaj bi bil primeren čas, da začnete bežati.
Kaj?
Oh, mojbog!
Prosim.
Zdravo, Jeremy. Kako gre tam?
Pozdravljen, gospod. Ne dobro.
Si ga spoznal?
Ja, spoznal sem ga.
Kakšen je?
Beseda nestabilen mi je prišla na misel.
No, pokaži mi umetnika, ki ni.
Precej zanesljivo lahko zatrdim, da človeka ne zanima pisanje.
Na tebi je, da ga prepričaš.
Pričakujem rezultate, Jeremy.
Jeremy!
Jeremy, si tam?
Ja, oprostite, še sem tu. Veste kaj,
zdajle se mi mudi. Vas lahko pokličem kasneje?
Prav. Hvala. Adijo.
Zdravo. -Zdravo.
Slišala sem, kaj se je popoldne zgodilo.
Pes? Ja.
Ja, tvoj oče je zelo zabaven mož.
Žal mi je. Skušala sem vas posvariti.
Torej, kam greste?
Pravzaprav sem iskal kraj, kjer bi lahko jedel.
Samo en kraj je.
Bi želel, da te peljem?
Ja. Ja, bi. -Pridi.
Sta se odločila?
Ne, nisem še videl menija.
Ni menija. Samo specialitete.
Prav. Kaj so potem specialitete?
Mešana solata in špageti s pesto.
Še kaj drugega?
Ne.
Odlično. Lahko potem dobim mešano solato in špagete?
Odlična izbira. Isabella? -Sem že jedla.
Prav.
Če si že jedla, ti res ni treba ostati tu z mano.
Ljudje ne bi smeli jesti sami.
Ves čas jem sam, zato sem že navajen.
Spremenil si pričesko. Dobro izgleda.
Res?
Hvala.
Torej, Isabella, kaj počneš tukaj?
Delam s svojimi konji. Skrbim za vinograd.
Meni se ne sliši slabo.
Tvoj oče se je dobro prilagodil.
Moj oče ni navaden človek.
Zakaj si tako želiš, da bi pisal.
Iskreno? -Ja.
Ko sem bi 12 let star, sem si zlomil ključnico.
Zato sem moral ostati 5 tednov v postelji.
Ne vem, če si poskusila,
a ni lahko obdržati 12-letnika 5 tednov v postelji.
Enega dne mi teta prinese knjigo.
"The shadow dancer", Weldon Parisha.
In...
...med branjem te knjige, se mi zgodi nekaj čarobnega.
Prenese me v čisto drug svet.
In vsak dan v teh petih tednih, sem živel v teh svetovih.
In imeti talent, da vzbudi ljudem take občutke, je dar.
In enostavno ne bi smel biti zapravljen.
Z njim bi moral govoriti tako.
Kako?
Vidim strast do njegovega dela.
Moral bi mu jo pokazati.
No, poskusil sem. -Ne. Poskušal si mu prodati.
Poznam svojega očeta. Odzove se na iskrenost.
Moral bi jo malo uporabiti.
Če želiš še eno priložnost,
bo kasneje v Carrinu.
To je bar zunaj mesta.
Jaz imam "Straight".
Za to, prijatelj moj, boš moral plačati.
Zanimivo. Obnašaš se, kot da ga imaš.
Skušaš me prepričati, da ga imaš.
In? -To je laganje.
Duhovniki ne bi smeli lagati, Giovanni.
V pokerju ni laganja. Le blef. In blefiranje bog odpušča.
Kaj, ne smem priti v bar na pijačo?
Spiješ lahko kaj v hotelu.
Saj bi, pa ni nikogar tam.
Koga ni?
Zakaj ne pustite, da vam plačam pijačo?
Le, da pokažem, da ne zamerim zaradi danes.
Hvala.
Na zdravje! -Na zdravje!
Prav.
Vprašaj, potem pa lahko greš.
Kaj naj vprašam?
Vprašanje, ki ti razžira tvoje možgančke.
Zakaj sem opustil pisanje.
Prav.
Zakaj ste opustili pisanje? -Nisem imel več kaj povedati.
Dobro? Tako enostavno je. Zdaj pa lahko greš.
Pisatelji imajo vedno kaj povedati.
Zdaj si pa strokovnjak. Kako vraga ti veš, kaj imam za povedati?
Ne, ne. G. Parish...
Rekla sva, da bova nekaj spila, pogovor ni bil omenjen.
Ko sprejmete povabilo za pijačo,
se pričakuje tudi nekaj pogovora.
Upam, da ne pišete, kot govorite.
Zakaj, kako pa govorim? -Kot prvovrsten kreten.
Prav. Kaj bi pa vi rekli?
Jaz ne bi rekel ničesar,
jaz bi rajši storil kaj, namesto govoril.
Saj nisi eden tistih tipov, ki pijejo vso noč, kajne?
Zelo impresivno.
Prav, zdaj pa adijo.
Ne. Kupil sem to steklenico vina in nameravam jo dokončati.
Se vidimo jutri.
Kako to misliš, vidimo se jutri?
Rekel si, da greš nazaj v London.
Ne, ti si rekel, da grem nazaj v London.
Hej, poba!
Kar precej si spil. Naj te odpeljem nazaj v hotel.
Pridi, pridi.
Kaj je zdaj to? Me boste malo zvezali?
Hej, resno. Kaj je to? Kaj pa delate?
Očitno je, da ne boš odšel.
Hej! Oče!
Boš kar mirno gledal, da se to zgodi?
To je božja volja, sin moj.
Ne vem, zakaj ne razumeš. Mislim, da sem se dovolj jasno izrazil.
Samo svoje delo sem opravljal.
No, zdaj se boš pa pridružil ostalim.
Katerim ostalim? Še jih je notri?
Tudi oni niso hoteli oditi.
Prav, odšel bom. Obljubim. -Ne verjamem ti.
To samo praviš, da te izpustim.
Ne, ne, res bom odšel. Jutri. Takoj, ko bom lahko.
Mislim, da govori resnico. -Ja, poslušajte ga!
Jaz mu ne verjamem!
To ni potrebno...
Adijo.
Kaj pomeni oditi, g. Taylor?
Pomeni oditi.
Natanko to pričakujem, da boš storil.
Gremo.
Krstim te, v imenu očeta, sina in svetega duha. Amen.
Kaj pa delaš?
Krstim te.
Žid sem.
Nič več.
Adijo.
Neverjetno. Imaš pa jajca, fant, to ti priznam.
Ti pa imaš moje avtomobilske ključe.
Izvoli.
Je to vse?
Ja.
Veš kaj? To ni vse!
Kakršenkoli razlog imaš, da nočeš pisati, ga jemljem osebno.
Kar pa še vedno ni opravičilo, da si tak neverjeten kreten.
Mislim, da nisem edini.
Priznam, prišel sem le, ker me je šef poslal.
V globini pa sem prišel zato, ker sem te vedno hotel spoznati.
Mislil sem si, če bi lahko spoznal velikega Weldon Parisha,
bi me mogoče lahko naučil biti boljši pisatelj.
Zdaj pa sem spoznal, da je edina stvar, ki me jo lahko naučiš
zagrenjenost in nezaupanje.
Kako gre veliki posel, Weldon?
Kaj je tebe prineslo v mesto, Ian?
Pravkar sem končal svoj novi roman in prišel na pijačo.
Saj se spomniš, kako je, ko končaš knjigo,
daleč nazaj, ko si imel še kaj za povedati.
Oh, žal mi je. Je bil udarec prehud?
Verjetno je težko biti star, izsušen in živeti na minuli slavi.
Vsaj ima minulo slavo, od katere lahko živi.
In kdo si ti?
Jeremy Taylor. -Ian McBain.
Ian McBain, pisatelj?
Poznam vaše delo.
Ste oboževalec? -Ne, nisem tega rekel.
Jeremy... -Pravzaprav bi rekel,
da so vaše teme vse enake.
Manjka jim globina in domišljija... -Jeremy...
Vsebina je prisiljena in predvidljiva,
na splošno pa je vaš slog medel.
In ne vsebuje ničesar, kar ne bi lahko tudi vsak povprečen pisatelj napisal.
V nos me je udaril. -Preživel boš.
Jaz bom vozil.
Tvoj poznavalski instinkt naju je dobro spravil skozi bitko.
Mojbog! Weldon, ne, prosim!
Weldon!
To je bilo krasno, kaj ni?
Čisto se ti je zmešalo. Saj veš to, kajne?
Kaj ne čutiš?
Kaj pa?
Mojbog!
Življenje!
Bi se usedel, ti manijak?
V redu, resen sem. Ustavi!
Jezus.
Žal mi je zaradi avtomobila.
Utihni že!
Vem, da sem bil mogoče malo trd do tebe.
Malo trd?
Misliš, da si bil malo trd do mene?
Po tem, ko si naščuval psa name,
me zvezal in vrgel v jezero?
Ribnik je bil.
Res misliš, da sem zagrenjen?
Kaj te skrbi, kaj si mislim?
Samo sprašujem.
Vsi tukaj se mi bojijo povedati resnico.
Ja, mislim, da si zagrenjen.
In mislim, da si nesramen, brezčuten, nevaren, domišljav...
Sem že dojel.
Poglejta se. Oba sta otroka.
Za vprašanje časti je šlo.
Tako pomembno, da sta morala narediti zmedo?
Ni mi ravno všeč tvoj ton.
Spomni se, kdo je starš in kdo otok.
Tudi sama sem malo zmedena glede tega.
Zakaj me ne bi spomnil?
Si dobro?
Prav. Nehaj!
Jutri bo nekaj ljudi pri nas. Zakaj se ne bi oglasil?
Sem mislil, da me ne maraš.
Saj te ne.
Te pa ne maram manj kot včeraj.
Zdravo, Isabella. Kje je? -Zadaj.
Zdravo.
Še vedno jezna?
Lahko bi se kdo ubil včeraj.
Ni bila samo njegova krivda.
Natanko tako. Že sam si nakoplje dovolj težav.
Za to ne potrebuje nikogar.
Žal mi je, toda
Ian McBain mu je rekel, da je izsušen in živi od minule slave.
Nisem mogel kar mirno pustiti, da mu to govori.
Zelo rada imam očeta.
Toda, povej mi,
kaj od tega ni res?
To je pa kruto reči o svoje očetu, se ti ne zdi?
Res?
Ja. Saj se me ne tiče... -Ne. Vem kaj vidiš.
Vidiš velikega Weldon Parisha.
Moža nad možmi.
Mož, ki živi po svojih merilih in se ne ozira na druge.
A tebi ni treba pobirati koščkov.
Ni ti treba gledati moža, ki je bil nekoč močan in nežen,
kako se počasi uničuje.
Kako dolgo je že tak?
Od dne, ko je prenehal pisati.
Hočeš reči, da še vedno želi pisati?
Seveda hoče pisati.
Zakaj potem ne?
Ker se boji.
Boji se, da je tisto, kar je bilo nekoč velikega v njemu, izginilo.
Boji se, da ima Ian McBain prav.
Jeremy, to sta še moji dve hčerki, Dinnie in Maura.
Me veseli. -Jeremy Taylor.
Dober tek! -Dober tek!
Nisem vas videl zjutraj pri maši, g. Taylor.
Ste katoličan?
Ne, nisem.
Previdno, spreobrnil te bo.
Vem, pravzaprav je že poskusil.
Saj ni pomembno, kaj smo. Na koncu vsi umremo.
Nič ne ustavi dejstva, da bomo vsi nekega dne,
gnila trupla v temnem, hladnem grobu.
Na zdravje! -Na zdravje!
Na zdravje!
Kaj vi počnete, g. Taylor?
Zakaj ti ne nehaš drezati vanj in ga pustiš jesti?
Izdajatelj knjig je.
Ja, izdajatelj knjig je.
Poleg izdajatelja knjig sedim.
Prosim, poskusi ga spraviti k pisanju, moj sin.
Bog mu je dal izreden talent.
Res je.
Prosim, ne morem ti povedati.
Ni nikogar drugega? -Skrivnost je.
Dober dan. -Dober dan.
Jeremy, to je Amalia.
Me veseli. -Kako ste?
Weldon, to je račun za popravilo mojega avtomobila.
Opazil sem, da je ena mojih krav zjutraj manjkala.
Mogoče veš kaj o tem?
Jaz jo imam. Za jamstvo. Dokler se to ne uredi.
Kravo si mi ukradel. -Reci temu stranski učinek.
Oprosti.
Zdravo, Amalia. -Zdravo, Ian.
Danes zelo lepo izgledaš.
Lahko za trenutek govorim na samem s teboj?
Zaposlena sem.
Prišel sem te vprašat, če bi šla z mano na zabavo?
Ne morem. Z Weldonom grem.
Nekaj novega zame.
Enega dne me boš predaleč potisnil, Weldon.
Upajva, da boš stal na pečini, ko te bom.
Kaj je? -Obleci se.
Kaj? -Obleci se!
Resno, kaj pa počneva?
Vzel bom, kar mi je Ian ukradel.
Tukaj si, ljubica.
Odpeljal te bom domov, stran od grdega moža.
Weldon!
Ne bom kradel krave. -To je moja krava!
Ne morem ukrasti nekaj, kar je že moje.
Zakaj potem rabiš mene?
Lahko je malo muhasta. Hoditi boš moral za njo in jo porivati.
Ne, ni pogojev!
Kaj je to? -Čemu pa je podobno?
Ne, mislim, zakaj je?
Zate. Da se znebiš tega računalnika.
Z računalnikom je lažje.
Pisanje naj ne bi bilo lažje. Težko bi moralo biti.
Pisalni stroj te prisili bolj previdno razmišljati o besedah, ki jih izbiraš,
ker jih me moreš izbrisati s pritiskom na tipko.
Znaš plesati?
Ne plešem.
Naučil te bom.
Ne, ne. Ti nočeš pisati, jaz nočem plesati, prav?
Če bi jaz pisal, bi ti plesal?
Mogoče.
Tako močno si pa ne želim plesati s teboj.
Vsak ima svojo ceno, Weldon.
Gotovo je kaj, kar hočeš.
Kakšna je tvoja cena?
Kaj bi naredil, da napišem knjigo zate?
No, za začetek ti lahko ponudim visok predujem.
Ne potrebujem denarja.
Prav.
Gotovo je nekaj, kar hočeš.
Hočem, da mi poljubiš rit.
Resno.
Resen sem.
Spustil bom hlače,
in, če mi poljubiš rit pred vsemi,
bom podpisal pogodbo.
Hej!
Dobro. Bog! Ne, ni dobro. Sploh!
Nimaš druge priložnosti.
Temu ne bi ravno rekel priložnost.
Samo domišljijo bi moral uporabiti.
Se pretvarjati, da sem prekrasna ženska.
V manj kot sekundi bi bilo konec, ti pa bi dobil, kar hočeš.
Prav, storil bom to.
Prepozno. -Kaj?
Prepozno.
Življenje je - izkoristiti trenutek.
In ti si tega pustil mimo.
Tisto je bil umazan trik, s katerim si si me privoščil.
Težava je v tem, da si preveč nadut.
Nisem jaz hotel od tebe, da mi poljubiš rit.
Vedel si, da ne bom, kajne?
Seveda.
Preveč te skrbi, kaj si bo o tebi mislila soba polna tujcev,
da bi lahko storil kaj neumnega ali spontanega.
Temu se reče obvladovanje. -Dolgočasnež!
Mogoče, a bolje, kot biti nor.
Vsakdo potrebuje malo norosti.
To nas varuje pred bridkostjo na tem svetu.
V tebi je divji mož, Jeremy.
Vidim ti ga v očeh. Zakaj ga ne izpustiš ven?
Mogoče ti bo všeč.
Če je kaj tebi podoben, ga bom pustil zaklenjenega, hvala.
Bi si lahko oblekel hlače?
Ni mi ravno prijetno poleg nagega moškega.
Samo...
Včasih sem z ženo prihajal sem.
Oboževala je ta kraj.
Po cele ure je...
Takrat nisem imel nikoli časa za drobne reči.
Vedno sem se tako bal,
kar bi se razblinilo, če bi znal vzpostaviti dialog.
Neke noči so prišli policisti povedat, da je njen avto...
Po tistem, nič več ni bilo pomembno.
Želim si, da bi se lahko vrnil,
samo za en dan.
Čas je dragocena reč, Jeremy.
Leta naučijo tisto, česar dnevi nikoli ne vedo.
Jeremy. Jeremy!
Zdravo.
Weldon mi je naročil, da ti povem, da bodi tu ob 17h.
Kaj? Ob 17h. Prav.
Lepa je, kajne?
Kdo?
Ta je pa dobra.
Še vedno jezna name?
Ne. Oče je rekel, da ni bila tvoja krivda.
Tako je. Res ni bila.
Kdo?
Kaj je bilo to?
Pojma nimam.
Bi se hotela usesti?
Seveda, prav.
Pišeš?
No, trudim se. Predvsem pa iščem navdih.
Si kaj našel?
Ja. Zdi sem mi, da začenjam.
Pogrešaš London?
Ne.
Pravzaprav ga ne.
Družino?
Nimam veliko družine. Starša sta mi umrla pri 16-tih.
V London sem se preselil, da bi živel pri teti,
a je pred tremi leti umrla.
Žal mi je.
Saj nisi vedela. Hvala.
Imaš punco?
Ne. Imel sem jo, a se ni ravno obneslo.
Daj no, to pa ni pošteno.
Ne znaš italijansko, kaj?
Ne, niti besede. -Ne?
Ne. -Pa, če bi ti lahko pomagala?
Ko si že ravno ponudila, je nekaj besed, ki bi se jih naučil.
Na primer, lepa.
Bella.
Bella? -Ja.
In ustnice?
Labbia.
Kako bi rekla poljub?
Dovolj italijanščine za en dan.
Se vidiva kasneje. -Seveda.
Opiši mi ga.
Zdaj?
Opiši mi, kar gledaš.
Vidim sonce, kako zahaja za gore, modro nebo...
Ne, opiši mi, kot bi pisal.
Sonce pada za gore... -Sonce pada?
Saj je angleščina tvoj prvi jezik, kajne?
Ne morem razmišljati, pod takim pritiskom.
Jeremy, vsakdo lahko uporablja besede. Temu se reče govorjenje.
Pisatelji pa jih uporabljajo, da njihova lepota dobi obliko.
Pomisli na besede kot... barve. Papir pa kot platno.
Prav. Če je tako enostavno, zakaj ga ti ne poskušaš narisati?
Oprosti. Vem, da nočeš tega.
Prav imaš.
Toda, če bi,...
bi verjetno rekel...
Sonce
počasi
preplavlja nebo z ognjenimi odtenki rdeče in oranžne.
V daljavi se vzvišeni oblaki, valijo čez horizont
in jezdijo poletne vetrove.
Kmalu bo dan prepustil pot noči.
Z njo bo prišla tudi tišina, ki bo preplavila vse.
Srajca, moje velikosti.
Hvala.
Pozdravljeni.
Spraševala sem se že, če boš prišel.
Sem kdaj zamudil ponedeljkov večer?
Kaj je to? -Karaoke večer. Kako se ti zdi?
Res to počnete? -Ja! In ti tudi.
Ne, ni pogojev. -Saj boš dober.
Ne, resno. Ne bom. -Samo nekaj pijač rabiš.
Ne briga me koliko pijač boste zlili vame, ne bom šel gor in pel.
Prosim?
Jeremy, si to ti?
Sem, gospod. Jaz sem.
Kaj napredka pri Parishu?
Malo, ja.
Kje je potem težava?
On misli, da ne želi pisati. Jaz pa mislim, da želi.
Misliš, da si mu všeč?
Ja, mislim, da sem mu.
Dobro. Uporabi to. Pridobi si njegovo zaupanje.
Naj vidi, da je njegovo pisanje velika korist za vse.
Kaj pa, če pisanje ni zanj najboljša korist?
Jeremy, posel deluje tako, da je delo opravljeno.
Zato si tam! Da opraviš delo!
Zdaj ga pa opravi!
Razumem, kaj hočeš povedati. Pisanje pride iz izkušenj.
Toda, tudi, ko nekaj izkusiš,
moraš to spraviti na papir.
Temu se reče talent.
Weldon, zadnjič, ko si opisal sončni zahod...
Tisto je bilo odlično. Ne, res je bilo. Odlično je bilo.
Reči ti moram, res bi mi bilo v pomoč, če bi
vrgel kaj takega na papir in dovolil, da vidim.
Kaj pa delaš?
Nič.
Dogovor imava, se spomniš? Govorila bova o pisanju,
ne o mojem pisanju.
Prav, hotel sem samo... -Vem, kaj si hotel.
Kaj pa misliš, da sem idiot?
Misliš, da ne vem, kaj bi to pomenilo za tvojo kariero, če bi podpisal z mano?
Ne delam to zaradi tega.
Prav. Govorila sva o izkušnjah.
Če opisuješ sceno pretepa,
pomaga, če si bil kdaj v pretepu. Si kdaj sodeloval v pretepu?
Jaz? -Ja.
Najbližje sem mu bil zadnjič, ko sem dobil po nosu.
To je patetično. Če bi opisoval lik, ki ga udarijo v trebuh,
kako bi ga opisal?
Uporabil bi domišljijo.
Prav. Povej mi, kakšen je občutek.
Zvijal bi se od bolečine, lovil sapo...
Kaj še?
Ne vem.
Glede zvijanja od bolečine in lovljenja sape si imel prav.
Imaš pa tudi naval vročine, bolečino v glavi,
mravljince in solzne oči.
Opazil sem tudi smrkelj, ki ti visi iz nosu.
Imaš občutek, da nikoli več ne boš dihal,
a se tvoja pljuča polnijo s hladnim svežim zrakom.
To so izkušnje.
Nehaj manipulirati z mano.
Oče?
Vas motim? -Ne. Ne, sin moj.
Samo pripravljam reči za večerno mašo.
Pričakoval sem te.
Res?
Ja, duhovnik sem.
In del moje službe je, pomagati tistim, ki to potrebujejo.
Želel bi govoriti o Weldonovem pisanju, kajne?
Kako naj se mu približam?
Verjameš v usodo?
Žal mi je, ne vem.
Jaz verjamem.
Verjamem, da imamo vsi določeno življenjsko pot.
Na svoji poti srečujemo druge,
in ko spoznavamo njih, spreminjamo njihova življenja.
Prav. Toda, kaj ima to opraviti z Weldonovim pisanjem?
Obstaja stara zgodba, o ptiču, ki je rad letel.
Nekega dne, ko je bil visoko v zraku,
je začelo deževati.
Njegovo perje je postalo tako težko,
da je hotel poskusiti pristati.
Zlomil si je krilo.
Čas je mineval in ptič je okreval.
Hotel je leteti.
Toda, ne glede na to, kako močno se je trudil,
mu je nekaj znotraj preprečevalo dvigniti se s tal.
Poskušal je dan za dnem,
in dan za dnem ga je njegov strah zadrževal pri tleh.
Nekega dne, zapiha močan veter in ga dvigne visoko v nebo.
Razpne svoja krila in spozna,
da lahko leti.
Že razumem, Weldon je ptič, ki se boji leteti.
Poslušaj, Jeremy. Weldon je ptič, ti pa si veter.
To je pot, ki jo je zate izbrala usoda.
Zdravo.
Pozdravljen.
Oče Moretti mi pravi, da sta imela danes prijeten klepet.
Očitno te nisem dovolj močno udaril v trebuh.
Opravičiti se ti moram za prej.
Z očetom Morettijem sem govoril, ker nisem razumel, kaj se je zgodilo...
To je moj rokopis.
Vem.
Kje si to dobil?
Šel sem v hotel in rekel Gustavu, da hočeš, da ti ga prinesem.
Tega nisi imel pravice storiti, Weldon.
Talent imaš, Jeremy.
Dober pisatelj si.
Težava je v tem, da ne zaupaš svojemu talentu.
Ne verjameš, da lahko najdeš del sebe,
ki ima kaj povedati.
Kako bom vedel, ko bom našel?
Verjemi mi, ne moreš zgrešiti.
Vem, da je vloženo veliko časa v te strani.
Zaupaj dovolj vase, da jih zavržeš.
Vzemi, kar si se naučil iz njih in začni znova.
Pojma nimam, kaj si rekla, slišati pa je dobro.
Bi rada družbo?
Seveda, pridi.
S konji, kaj?
Kdaj si bil zadnjič na konju?
Naj pomislim... Zadnjič sem bil na konju...
To bi bilo nikoli! -Nikoli?
Ja, nikoli. -Zakaj si potem prišel?
Nova izkušnja je.
Nabiram si novih izkušenj zadnje čase.
Kako napreduje pisanje?
Pravzaprav ne vem.
Resno se začenjam spraševati, če imam, kar je potrebno.
Ah, ja. Nezaupanje vase
je običajna reč, pri ustvarjalnih osebah.
Si ugotovil, da je veliko ustvarjalnih oseb malo...
Norih?
Ja, norih. -Seveda so nori.
Na tisoče je pisateljev in umetnikov
in večini se sanje nikoli ne bodo uresničile.
Morajo biti nori.
Hvala, Weldon. To je zelo spodbudno.
Ne, to je resničnost, Jeremy.
Umetnost ni nekaj, kar si izbereš početi.
Je nekaj, kar izbere tebe.
Zakaj si hotel postati pisatelj?
Ker sem mislil, da... -Ne.
Ni nekaj, kar misliš. To je nekaj, kar veš.
Povej mi, ko boš vedel odgovor.
Neverjetno, kako je podobna materi.
Včasih, ko vstopim v sobo, za trenutek pomislim...
Opiši mi jo.
Daj no. Ne spet to. -Kar daj, boš?
Sončni žarek s telesom v sebi,
sijoče zlato lesketajoče svetlobe.
Veter nežno poplesava po njenih prožnih laseh...
Obraz je močan, ponosen,
a oči ne razkrijejo enostavno svojih skrivnosti.
Njen obraz ne izstopa,
le nežno se sklada.
Kaj je bilo to?
Ti povej meni.
Mimogrede, kako dolgo si že zaljubljen v mojo hčerko?
Zdravo, Weldon. -Zdravo.
Kaj je?
Vidva sta par iz sosednje sobe?
Smo pripravljeni na zabavo?
Ja.
To ni bila kraja.
Sprejemal sem miloščino.
Weldon,
pozno v noč se bo zavleklo. Zakaj ne ostanete vsi v hotelu?
Za polovično ceno, seveda.
Prav, zastonj.
Ni te bilo, ko sem se zbudil.
Sanjal si.
Hecno, ker se mi je zdelo precej resnično.
Ja, toda sinoči je bilo sinoči.
Kaj natanko to pomeni?
Pomeni, da sem hotela videti, kaj čutim ob tebi.
In kaj čutiš?
Jeremy,
v različnih svetovih živiva.
Ni razloga, da ne bi mogla priti živet v moj svet.
Sem videti, kot da spadam v London?
Moje življenje je tu,
z družino in mojimi konji.
Isabella, nočem, da se kar konča.
Vem.
Žal mi je,
hotela sem le nekaj deliti s teboj.
Prekleto lepa ženska je.
Tvoja hči je čudovito dekle.
Res je. -Res je.
Kaj si je bog mislil, ko je ustvaril žensko?
Verjetno je popravljal napako, ko je ustvaril nas.
Misliš?
Seveda. Večina nas je smrdljivih bebcev.
Z eno nogo iz jame.
Toda ženske, tu se je bog res izkazal.
Ja, res se je.
Mislim, od vseh reči, ki jih je ustvaril,
kaj je bolj popolno od ženske?
Nič mi ne pride na misel.
Lepota vratov, nežnost kože...
Prsi, v različnih velikostih...
Povem ti, Jeremy. Če bi bil ženska, bi bil lezbijka.
To je pa dobra zamisel.
Jaz tudi. Tudi jaz bi bil lezbijka.
Prav? Sem lahko lezbijka?
Seveda.
Veš kaj je zares moja težava?
Bojim se.
Česa?
Življenja.
Ljubezni, vsega.
Hočem svoj kotiček, Weldon.
Želim obdelovati trto in pisati romane.
Kaj ti preprečuje?
Strah.
Strah. Mislim, celo življenje sem si ustvaril v Londonu,
ne verjamem, da ga lahko kar spremenim.
Jeremy,
večina ljudi poskuša živeti v svojih malih svetovih.
Plezajo do vrha WC kotlička,
Poskušajo držati dvignjeno glavo, dokler se ne napolni,
da jo lahko spustijo.
Ko slišijo zvok splakovanja,
se zavejo, da so obtičali v svojem življenju.
Kaj pa ljudje, ki uživajo v svojem trpljenju?
Ne vedo niti, da je voda spuščena.
Vem, da želiš pisati, Weldon.
Kar ne moreš pustiti pri miru, kajne?
Ne, ne morem.
Reci mi, da se motim.
Poglej me v oči in reci, da si ne želiš pisati.
Ne želim pisati!
Veš, kaj jaz mislim? Mislim, da si izpustil.
Ne!
Mislim, da je vse popivanje in vsa norost,
tvoj način nadomeščanja, kar ti res manjka v življenju.
Seveda. -In vsi vedo, Weldon.
Vsi. Tvoja hči ve, oče Moretti, Gustavo ve in jaz vem,
kar pa je še huje, ti veš.
Povej mi, pametnjakovič...
Če me poznaš nekaj tednov,
in živiš 25 let v zavetišču,
ti daje pravico, da mi govoriš, kako naj živim?
25 leta ali 25 minut. Resnica je še vedno resnica.
Moje življenje je dobro kot je.
Delam kar hočem, ko hočem.
Poberem nekaj grozdja in to je vse, kar moram početi.
Samo pisatelj sem bil, za božjo voljo!
Samo to sem bil.
Nisem pozdravil raka, niti hodil po Luni...
Svet se ne bo nehal vrteti,
če ne bo še enega romana Weldon Parisha.
Prav imaš, ne bo se. Mogoče se bo pa tvoj spet začel.
Pisatelj si, Weldon!
To si. In v tem si odličen.
Odličen pisatelj ve, kdaj ni več odličen pisatelj.
In kaj potem? Kar obupa?
Nisem obupal.
Pred 20-timi leti sem nekaj izgubil.
Nekaj bolj pomembnega, kot je moje pisanje.
Kako naj ti to razložim? Še sebi ne morem.
Nehaj! Samo nehaj. -Kaj naj neham?
Če nočeš pisati, je prav.
Ne prelagaj pa krivde za to, na svojo mrtvo ženo.
Kaj hočeš od mene?
Hočeš dokazati, da sem beden?
Praviš, da ne želiš pisati, Weldon. Pa pišeš vsak dan.
Le besede si prenehal dajati na papir.
Včasih sem ti rekel sem, tja,
pa se znajdeš na kraju, kjer si niti zamišljal nisi, da boš.
Še preden se zaveš, je prepozno za pot nazaj.
Ne, nikoli ni prepozno.
Nič mi ni ostalo.
Ne verjamem ti, Weldon.
Ne zmorem! -To je sranje, in veš to!
Ne morem! -Zakaj?
Ker... -Ker zakaj?
Ker se bojim!
Weldon, ni te strah pisanja. Strah te je, da ti spodleti.
Vsem nam spodleti.
Pogum je poskusiti.
Si dobro?
Morali bi me videti danes, oče. Ponosni bi bili.
Zelo domiseln sem bil.
Kaj se je zgodilo?
Prisilil sem Weldona na pot, po kateri ni želel iti.
Malo me je strah, kaj bo našel na njenem koncu.
Včasih moraš vedeti nekaj zdaj, da lahko dobiš nekaj novega.
Si kdaj pomislil,
da mogoče veliki Weldon Parish enostavno nima več kaj povedati?
Saj tega ne verjameš zares, kajne?
Vem, da si misliš, da se sebičen, toda nisem.
Enostavno nisem.
Vsak večer grem domov, in se prisilim napisati en odstavek,
ki mi pove, da imam še kaj pomembnega za povedati.
In tam je človek, ki to lahko stoje na glavi,
pa se odloči, da ne bo. Odloči se tako!
In meni naj bi se smilil? Žal mi je, a se mi ne.
Vem da je življenje kruto, toda do vseh nas je, oče,
pa vseeno nadaljujemo, gremo naprej.
Vsaj večina nas.
Nisem odgovoren za Weldon Parisha!
Naredil sem le tisto, za kar sem bil poslan sem.
To sem mu tudi povedal. Takoj na začetku.
Ni, kot da sem mu lagal.
Če je to res, zakaj si potem tako razburjen?
Maura, kje so vsi?
Še vedno spijo.
Kaj pa tako buljite?
Obnašate se, kot da še nikoli niste videli pisatelja.
Lahko bi ostal.
In počel kaj?
Pisal.
Mislim, da ne bom edini žalosten, da greš.
Ne vem za to.
Jeremy, čemu se boš vrnil?
Svojemu življenju, delu...
Ne morem se kar enostavno preseliti sem, Weldon.
Zakaj ne?
Enostavno ne morem.
No,
kaj pa pogodba?
Kaj je z njo?
Ne morem jo podpisati, če mi jo ne daš.
Veš,
poglejva najprej, kako bo šlo.
Hočem, da napišeš knjigo zase.
Ni potrebe, da jo pišeš pod pritiskom urednikov in izdajateljev.
Če ti bo všeč, kar boš napisal,
potem mi verjemi, da bomo z veseljem objavili.
Na svidenje. -Na svidenje.
Adijo. -Adijo, Jeremy.
Na svidenje, sin moj.
Adijo, Jeremy.
Isabella?
Rekel bom, dober prijatelj je poleg v dobrih in slabih časih.
Ker si ne morem predstavljati, da bi počel kaj drugega.
Kaj?
Zato hočem biti pisatelj.
Ker si ne morem predstavljati, da bi počel kaj drugega.
Na svidenje, vsi! -Na svidenje, Jeremy!
Si je zlomil krilo?
Ah, ne leti.
Ne leti.
Pojdi.
Giovanni, si prepričan, da je to božja volja?
Sem, mama, prepričan sem.
Prevod: ZoMk